27 серпня народився Іван Франко.
Іванові Яковичу Франкові належить одне з найпочесніших прав представляти Україну в «галереї найвищих інтелектуальних досягнень» народів світу.
Розпадаючись на дві практично незалежні «під особистості» – Франка –суспільного діяча та Франка – поета, митця – він водночас поєднував у собі іпостасі поета, прозаїка, драматурга, фольклориста, етнографа, культуролога, мовознавця, перекладача, репортера, редактор, а також політика, агітатора, революціонера.
Можливо, саме цій різноманітності сфер, у яких проявлявся талант Франка, він зобов’язаний несерйозним, часто ворожим ставленням із боку сучасників, як політичних противників, так і нейтральних, не залучених до суспільно-політичної конфронтації кіл Галичини.
Твори І.Я. Франка перекладено багатьма мовами світу. Окремі поезії покладено на музику, деякі прозові твори екранізовано й інсценізовано. Коли ми думаємо про Івана Франка, у нашій уяві постає перш за все титан думки і праці, людина, у якої дух і тіло рве до бою заради поступу і щастя людського, українець, корені якого сягають глибини народного життя і переходять у дерево, квіт якого величний, щедрий, добрий.
Франко, писав: «Все, що йде поза рами нації, се або фарисейство людей, що інтернаціональними ідеалами раді би прикрити свої змагання до панування одної нації над другою, або хворобливий сентименталізм фанатів, що раді би широкими і вселюдськими фразами покрити своє духовне відчуження від рідної нації».
Народ гідно шанує пам’ять Івана Франка. Його іменем названо один із обласних центрів України, Львівський державний університет, с. Нагуєвичі та багато вулиць. У рідному селі Великого Каменяра та у Львові відкрито літературно-меморіальні музеї Івана Франка.
Матеріал з сайту Харківського аграрного університету