З нагоди свята Жіночого дня – 8 Березня представляємо вашій увазі поезії Надії Островерх: присвята Мамі та Україні.
Сьогодні опівдні на нашому сайті, також, до вашої уваги інтерв’ю з мамою-вихователькою Будинку сімейного типу села Орлівщина Надією Островерх.
***
Осталась без мами - рідненька спочила
Мене в цілім світі одну залишила
І помню я руки, що коси чесали
Та склалося так - матусі не стало
Матусю, рідненька - голубонько мила
Нащо ти дитя своє посиротила
Дощик накрапає - дивлюсь у віконечко
Та мами немає - нема мого сонечка
Де те сонечко, що ніжно мене зігрівало
Чом, матусю тебе, чом не стало
… Ти пішла - залишила дитину
Хто зігріє тепер сиротину?
Ти матусю пішла та нащо було тата
У далекі світи в небуття забирати?
Придивлюсь я у небо - зірок там багато
Та дві самих яскравих: то мама і тато
Матуся і тато хмаринкою стали
Сльозами своїми мене умивали…
Щовесни зацвітають сади: де ти мамо!?...
Не знайду сліди...
Може слід твій заріс споришами?
… Не знайти вже дороги до мами.
***
Україно ти моя, люба моя ненько
І душа болить за тебе, болить і серденько
Скільки ти вже пережила: і голод, і війни
І сьогодні твоїм дітям жити неспокійно
Дуже важко, дуже страшно,
Як рвуться снаряди І на голови синочкам
Гатить ворог гради
А бієць зовсім ще юний - тільки жить, любити
Він на сході, щоб державу свою боронити
А удома жде дружина, матінка чекає
Щоб синок живим вернувся Бога все благає.
Інший боєць добровольцем пішов і призвався
Кажуть хлопці - без руки бідняга остався.
Іншому дружина дзвонить: " Любий я чекаю,
Ти живим скоро вернешся!? Жду тебе й кохаю"
Жде і бабця геть старенька свого онучата,
Теж поїхав Україну свою захищати
Скільки синів полягло, упало на сході
Ворог лютий - забирайся! Нас бомбити годі!
Ти залиш мою державу, мою славну, милу
Ми без тебе розберемось: як жити щасливо
Живи, моя Україно, моя ти держава
Слава воїнам – Героям! Україні – слава!
***
Дощик весняний накрапає
А згодом сильний зашумить
Життя своє перелистаю
Згадаю кожну його мить
Серденько проситься додому
В до болю ріднеє село
Де босоногими ногами
Дитинство все моє пройшло
Ось тут я з дідусем ходила
Ось тут він казочку читав
І помню часто в старій хаті
Дідусь на ручках колихав
Спочили також вже навіки
І тато й мама: не вернуть
Як тяжко було проводжати
Ріднесеньких в останню путь
В день поминальний я приїду
Вклонюсь до самої землі
Дивлюсь у небо …
Прилетіли також додому журавлі